Döda mig inte. Jag hjälper dig ut.
Är du inte orolig för att jag dödar dig senare då?
Det gör du inte.
Du visar stor tillit. Du är sannerligen från Landet med snö.
Vi har hittat en bit från hans mantel.
Var är han?
Han har försvunnit med slaven.
Förrädare!
Varför dödade du Konungen?
Varför hoppade du från klipporna?
Varför är du så snäll mot mig?
För att jag vill att du ska älska mig.
Jag kan inte bli förälskad.
Men det har du ju redan blivit, i mig.
Vem är du egentligen?
Han är min slav.
Min herre.
Han räddade våra liv.
Han är min slav. Det är hans plikt.
Där?
Kyss mig.
Är du rädd att jag skall stöta bort dig?
Sov så gott.
Vänta!
Du...vart tror du att du skall gå?
Vart skall du gå?
Jag måste lämna dig
Varför?
Det är mitt öde att förlora alla jag älskar.
Ett dåraktigt löfte från min barndom.
Jag kan inte ändra det om inte tiden vrids tillbaka,
snö faller på våren,
och de döda åter får liv.
Låt det som hände mellan oss förbli ett minne.
Låt oss vårda minnet av vår flyktiga kyss.
Du har svikit mig!
Kunlun!
Döda henne!
Jag kan inte ändra mitt öde, Kunlun.
Men du kan lära dig att ta egna beslut.
När du bestämt dig för om du skall döda mig,
så sök upp mig.
Gå!
Men jag kan lova dig att...
när de sista körsbärsblommorna faller,
just den dagen innan solen går ner kommer du tillbaka till min sida.
Kunlun!
För hit min häst!
Ja, min herre!
Min häst kommer att underlätta din återkomst!
Hon kommer inte tillbaka, min herre.
Du har förlorat henne.
På grund av denna kvinna, har du svikit mig en andra gång.
Jag har inte längre någon nytta av dig!
Min herre,
jag har ingenstans att ta vägen.
Gå hem.
Kunlun.
Snön kommer att återställa din kraft och du kommer att förstå vem du är.
Du är ingen slav,
du är en man från det ädlaste av områden.
Där det bara fanns ljus,
tillit och klarhet.
Där vi sprang som vinden.
Jag skall visa dig dina förfäders land...
Landet med snö.
Mamma?
Jag såg min mamma med en liten flicka.
Vem var hon? Drömde jag?
Var fanns den platsen?
Det var ditt hem, Landet med snö.
Jag var tvungen att ta oss bakåt i tiden,
för att visa dig vem du är.
Landet med snö? Var finns det nu?
Du vara bara två år...
när du fördes iväg som slav.
Flickan var din syster.
För fem år sedan förstördes landet av en grym och hjärtlös hertig.
Vem är du?
Den som är dömd till att bära den svarta manteln.
Den ende man som kan springa fortare än tiden.
Jag återse min mor och min syster.
Lär dig då att springa!
Om du springer med hela ditt hjärta
kommer du att träffa dem igen.
Jag vet hur man springer!
Det där är inte att springa,
det är att fly.
För att uppnå verklig fart...
måste du känna till ditt hjärtas innersta längtan.
Vad menas med det - längtan?
Det är något du själv måste finna.
Det här är så långt jag kan leda dig.
Jag har lärt dig allt jag kan.
Glöm inte, verklig fart är oförnimbar.
Såsom havets dyning, molnens uppkomst,
solnedgången och månskenet.
Precis som du inte kan säga när lövens färg skiftar,
eller när ett barns första tand är på väg.
Precis som du inte kan nämna ögonblicket då du blev förälskad.
Tack, min vän.
Den som skulle återvända är inte här...
istället har du kommit tillbaka.
Min herre, du har förlorat Qingcheng.
Det har jag verkligen inte. Solen har ännu inte gått ner.
Herre, jag har lärt mig att springa fortare än tiden själv.
Jag har lärt mig att verklig fart ligger utanför vår uppfattning.
Vem har lärt dig sådant nonsens?
Fortsätt!
Verklig fart är som havets dyning,
molnens uppkomst, solnedgången och månskenet.
Eller som när löven skiftar färg,
när ett barn får sin första tand,
eller när vi blir förälskade.
Solen är på väg ner!
Herre, låt mig ta dig tillbaka till den dag då hon gav sig av!
Varför kom du inte tillbaka!
Jag är inte längre rädd för att älska.
Även om jag skulle förlora dig, så vill jag älska dig!
Med dig vågar jag känna tillit igen.
Är du verkligen min nu?
Det blev jag för länge sedan.
I det ögonblick du räddade mig från Konungen,
blev jag förälskad i dig.
När de sista körsbärsblommorna har fallit,
när solen och månen uppenbarar sig bredvid varandra,
kommer Qingchengs sanna kärlek att komma till henne.
Du är ännu inte min, men du kommer att bli det.
Qingcheng.
Jag har lärt mig att ta egna beslut.
Jag skulle aldrig kunna skada dig.
Nu måste jag återvända...
Kommer du ihåg...
vad du sade vid vattenfallen?
Du sade, att jag inte behövde dö, att jag kunde leva vidare.
Jag vill träffa min moder, min syster...
Det är lönlöst,
det du ser har redan inträffat.
Din längtan har fört dig fem år tillbaka.
Jag tänker döda Wuhuan nu direkt!
Du kan inte tränga igenom tidens mur.
Du kan inte rädda din familj.
Jag är hertigen av de norra områdena, er erövrare.
Ända sedan jag var ett barn,
har jag velat springa som vinden, såsom ni gör.
Som er nye härskare har jag tagit med mig en speciell gåva.
En mantel med magiska krafter,
som kommer att hjälpa dig att springa fortare än någon annan, fortare än tiden själv.
Du kommer att färdas över himmel och jord fortare än ett öga kan blinka
Mina undersåtar, en av er kan få denna gåva,
och ha äran av att vara min slav.
Vem vill bli den utvalde?
Lilla flicka,
varför övertalar du inte någon ur din familj att stiga fram?
Vad gör han med min lillasyster?
Vi borde gå.
Lämna mig ensam!
Finns det inte en enda person bland er,
som vill anta mitt erbjudande?
Ni är ett grymt och hjärtlöst folk, jag har ingen användning för er!
Mamma!
Jag kan vara din slav!
Låt mig vara din slav!
Låt oss då se om du är snabb nog!
Spring inte! Du förargar elden!
Nu vet jag att du härrör från Landet med snö,
men att du fruktar döden.
Ändock, endast någon som fruktar döden kan vara en god slav.
Ta på dig denna, och du kommer att leva.
Men du måste alltid bära den.
Om du någonsin tar av den...
kommer du att bli en vindpust,
och försvinna för evigt.
Från och med nu...
kommer du att tjäna som min främste lönnmördare.
När jag är redo, kommer du att eliminera min mäktigaste fiende.
Du förrådde ditt eget folk!
Jag skadade aldrig någon,
jag förrådde inte någon.
Jag ville bara få leva.
Sök inte efter Wuhuan.
Du kommer, liksom jag, inte kunna döda honom.
Jag är inte som du.
Vänta!
Store härförare, vi har fångat Wuhuan.
Han väntar på din dom.
Var inte du redo att lämna mig till vargarna?
Store härförare, vi gjorde ett fruktansvärt misstag.
Vi svor trohet till Wuhuan, men han är inte din like.
Utan dig är vi som barn utan en fader.
Vi skulle aldrig ha vänt dig ryggen,
Vi har förorättat dig.
Vi har saknat dig.
Jag kommer inte att följa er,
mitt liv är här.
Store härförare, jag vet att du har saknat oss.
Befälhavare Yeli,
härföraren du en gång kände är död.
Tag denna rustning och finn den en ny herre.
Han skulle aldrig ha lämnat sin rustning, inte ens för en sekund.
Vår store härförare... är sannerligen borta.
Släpp fram tårarna!
Gråt inte!
Ställ er upp!
Om du inte följer med oss ska jag aldrig mer ställa mig upp.
Varför följer du inte med mig?
Glöm dem!
Att vara en krigare ligger bakom dig nu!
Men om jag verkligen ville fara?
Lämna mig inte! Snälla!
Så följ med mig!
Då ger vi oss iväg!
Letar du efter härföraren? Han är inte här.
Han är borta.
Kunlun! Vänta!
Sök reda på honom och försäkra dig om att han är i säkerhet,
jag väntar på honom här.
Var god och stig in.
Jag var säker på att du skulle komma tillbaka.
Vilka vackra kläder du har!
Har Qingcheng sytt dem?
Jag har hört att den store härföraren Guangming
lever lyckligt tillsammans med en kvinna,
utan sin rustning och i familjelycka.
Stämmer det?
Fånga honom!
Den blodrödfärgade rustningen, min herre!
Tack, Yeli.
Rör på dig!
Du är en bedragare!
Du tror inte att jag känner till din hemlighet?
Qingcheng!
Vilket fulländat par,
det är synd att du är älskar fel man.
Stanna!
Tror du att jag lät dig träffa henne,
bara så att du kan krossa hennes hjärta?
Hon väntar på dig,
du vet var du finner henne.
Ja...hon är i Wuhuans bur.
Vi måste samarbeta med Snövargen nu,
vi måste döda Wuhuan och rädda Qingcheng.
Jag har inte lust att slåss.
Jag har förlorat mot Wuhuan.
Han har tagit min enda lycka ifrån mig.
Du borde döda mig...
på samma sätt som du skulle döda en besegrad soldat som vägrar ge upp.
Har du glömt?
Du är den store härföraren som besegrade 20 000 fiender med endast 3 000 soldater!
Den store härföraren Guangmings tid är förbi.
Var finns den blodrödfärgade rustningen?
Varför undrar du?
Du är inte längre värdig att vara dess herre.
Jag tänker ikläda mig rustningen och bekänna min sanna identitet för Qingcheng.
Detta har varit mitt hjärtas innersta längtan.
Du finner rustningen i Wuhuans kammare.
Gå och hämta den själv!
Vid min prövning imorgon
får jag träffa Qingcheng igen.
Jag skall vänta på henne här.
Det var länge sen,
min gamle vän.
Ge mig rustningen!
Jag anar att du kommer å din landsmans vägnar, den unge slaven?
Du måste förlåta mig,
men jag kan inte ge den till dig.
Den tillhör mig nu.
Inte på grund av något krig,
utan för att den är en symbol för min makt!
Ge den till mig!
Vem som helst kan ta vad som helst från vem som helst,
så länge som de är listiga nog.
Olyckligtvis...är inte du det.
Ge mig min mantel!
Jag har funnit någon som är mer tillfredsställande att kommendera.
Jag gav dig liv för att få Guangmings död till stånd.
Nu när jag har fångat honom så har jag inte längre nytta av dig.
Ge mig manteln!
Kom fram, din ynkrygg!
Annars får du skynda dig att fly.
Det är över.
Allt jag behöver göra är att rycka till.
Det är upp till dig.
Släpp Snövargen och ge mig rustningen...
eller dö.
Behöver du fråga,
givetvis får du den.
Vänta!
Snövargen, lämna tillbaka min mantel,
så låter jag din vän få rustningen.
Annars...blir jag tvungen att jag döda er båda.
En gång i tiden förrådde du ditt eget folk,
och nu förråder du mig, din välgörare som räddade ditt liv.
En förrädare är alltid en förrädare.
Om du inte längre är villig att tjäna mig,
så bör du ge tillbaka manteln.
Ge mig manteln!
Jag ska döda dig!
Min herre!
Släpp!
Släpp mig!
Lyssna!
Släpp mig!
Lyssna!
Du har inte svarat...
rustningen eller manteln, Snövargen?
Jag sade en gång till dig att
jag den dagen då Wuhuan kom och massakrerade vårt folk
inte kränkte någon,
eller förrådde någon.
Men nu inser jag att jag misstog mig.
Jag har kränkt någon, och förrått någon,
mig själv.
Jag måste tacka Wuhuan...
för att ha visat mig fruktlösheten av ett liv utan heder.
Det får mig att inse...
att döden inte är lika skrämmande som jag inbillat mig.
Det här är för dig, min vän.
Gå och bevisa för Qingcheng att det är dig hon borde älska.
Snövargen!
Du är fri att gå, Kunlun.
Men du måste stanna inom stadens murar.
Kunlun!
Skynda dig, gå och rädda härföraren!
Jag kan inte göra det nu.
Alltså kommer han att dö imorgon!
Om du talar om för rätten att det var jag som dödade Konungen...
så kommer härföraren att bli frikänd.
Men du dödade inte Konungen.
Du kan säga dem...
att härföraren blev allvarligt skadad den natten,
och bad mig bära hans rustning.
Guangming!
Allt du äger har du givits av Konungen.
Och ändå dödade du honom - varför?
Jag blev förälskad i hans prinsessa, Qingcheng.
Finns det något annat skäl?
Jag vill inte ens se på dig.
Att förstöra sitt liv för en kvinnas skull.
Mördaren Guangming döms till offentlig avrättning.
Låt folket se hans sanna ansikte!
Detta är min slutgiltiga seger.
Din lögnare!
Han dödade inte Konungen.
Det var hans slav som gjorde det.
Vem är detta?
Jag är slaven som dödade Konungen.
Är det någon som tror att en slav skulle ha kunnat döda Konungen?
Aldrig!
Jag tror honom!
Varför skulle en simpel slav döda Konungen?
För att jag bad honom.
Han är min älskare.
Absurt!
Den kvällen...var härföraren allvarligt skadad.
Han bad mig bära hans rustning...
I ögonblicket han dödade Konungen, förälskade jag mig i honom.
Jag satt upp på hans häst,
och vi red hela vägen till vattenfallen.
Du tog min hand, och du sade att
om vi dör, låt oss dö tillsammans...
Så sade jag inte.
Jag sade - du behöver inte dö,
Du kan fortsätta leva.
Jag dödade Konungen.
Avrätta honom! Avrätta honom!
Din berättelse är helt sann.
Efteråt hoppade du från klipporna för en kvinnas skull.
Sade jag inte det?
Du har älskat fel man.
Wuhuan!
Jag skall döda dig!
Det har du skäl till.
Jag gjorde ett förfärligt misstag,
självfallet skulle du inte döda Konungen för en kvinnas skull.
Du är fortfarande min hjälte.
Tack för att du återupprättade den store härförarens namn.
Du är fri att gå.
Guangming, alla frias inte.
Bind dem!
Jag har väntat i flera år på denna dag...
Er död kommer inte att bli smärtfri.
Ni får det tveksamma nöjet att bevittna varandras död, en efter en.
Vad har du för nytta av din fart nu, Kunlun?
Här finns mat och dryck,
men du når dem inte.
Precis som med kärlek är de utom räckhåll.
När de sista av körsbärsblommorna har vissnat,
kommer också din existens att upphöra.
Som kronblad faller från en gren,
kommer också du att återvända till marken.
Du var den första som ljög för mig.
Har du glömt?
Släpp ner mig och jag blir din slav.
Du tog brödet och sprang iväg.
Du har ju lovat!
Det var du som...
fick mig att tappa tilliten,
även till mig själv.
Se på mig nu. Jag kan inte känna tillit och går inte att lita på.
Jag går alltid i skuggan av en mäktigare man.
Men du, vackra prinsessa,
du är åtrådd av alla!
Din tok, du har förlorat allt och du skrattar åt mig?
Jag skrattar åt mig själv.
Jag lät en kvinna som älskade en annan lida för min skull.
Även jag är en lögnare.
Varför gråter du?
Det är väldigt rörande.
Varför?
För att du aldrig ger upp!
Jag har drömt om den dagen
då folkets hjälte skulle ikläda sig denna för mig.
Borde jag ge upp den drömmen?
Ge mig manteln!
Varför skall jag tro på dig?
Du borde tro på att ingen vill dö.
Varför kommer du inte och prövar den?
Döda honom!
Innan du hunnit strypa mig, är hon redan död.
Släpp din dolk!
Om du släpper henne, så släpper jag dolken!
Han ljuger!
Släpp dolken, så släpper jag henne.
Eftersom vi inte litar på varandra...
varför släpper vi inte samtidigt?
Överenskommet.
Låt oss nu för en gångs skull lita på varandra
Din tid är kommen!
Se upp!
Det går inte att lita på någon av oss.
Låt dem gå.
Sannerligen en man från Landet med snö....
De är döende...
ta farväl.
Kärlek kommer alltid att vara utom räckhåll för dig...
Skynda dig, gå till honom!
Han väntar på dig.
Du får inte dö.
Låt oss gå tillsammans.
Du behöver inte dö,
du kan fortsätta att leva.
Jag vill ge dig en ny möjlighet att välja.
Ödet kan förändras, Qingcheng.
Tid kan ibland återupplevas,
snö kan falla på våren,
och även ett slocknat hjärta kan återfå sin låga...
Översatt av: Skaggs och liten Molntuss www.Undertexter.se